"Det var en gång..." Början på ett otal berättelser.
Men även slutet på varje berättelse.
Ska berättelsen vara betydelsefull så borde den börja med "nu".
Nu följer berättelsen om två barn som leker i middagssolen.
Skrattandes och omedvetna om kärleken...
...fram till det här ögonblicket. Från och med nu.
Nu följer en levande skildring av en perfekt dag.
Lyckliga och omedvetna om morgondagen.
Nu följer mitten av berättelsen-
- med ett gott liv bakom sig och ett nytt framför sig.
Tills det slutligen inte finns nåt nu.
Ögonblicket då det en gång var ett liv.
I alla sina dagar är sällan lyckligt.
NOG
Snälla, bara en stund till.
Den röda skogen är i fara. Våra fiender letar efter ett vapen.
Nåt urgammalt som primärerna skapade i det förflutna.
- Hur kan jag tjäna dig? - Hitta det innan de andra gör det.
Sen får du återvända till dina perfekta minnen.
För evigt.
Vad är det?
Jag kan inte sluta grubbla på det.
Hur jag passar in i allt.
Ormen och demonen...
Jones hittade min födelseattest.
Vad stod det på den?
Den skrevs långt efter min födsel då mamma lämnade mig hos pappa.
Hennes namn var Marion Woods. Bara ett namn, inget mer.
Vi reser tillbaka.
Jones säger att det är för farligt. Min kausalitet är avgörande.
Om vapnet är ämnat mig så vill hon inte ta några risker.
Vi fortsätter framåt tills vi når slutet.
- Slutet... - Vad är det?
Vi pratar bara om slutet.
Vi pratar aldrig om det som händer sen.
SÖK: "KLÄTTRA UPP OCH RING I KLOCKAN"
MATCHNING HITTAD
Herrejävlar!
Jag har hittat nåt! Upp ur sängen! Sätt fart!
Jag vet vad ni gör. Var försiktiga den här gången. Håll er till rumpan!
Voilà! Ta-da!
Det här är den 21 juli 1966. Vad ser ni?
"Klättra upp och ring i klockan." Du hittade det.
- Ja! - Svårt att missa de döda kropparna.
- Vilka är de? - Två oidentifierade män. Skjutna.
Polisen misstänkte kopplingar till organiserad brottslighet.
Men på 90-talet offentliggjordes rapporter från det kalla kriget.
De var sovjetiska spioner. Vad gjorde de?
De försökte köpa ett vapen.
En kommuniké från KGB som FBI fick tag i -
- där det står att säljaren har ett vapen.
Det beskrivs som "gammalt" och "med ofattbar kraft".
Ofattbar kraft!
En mystisk MacGuffin! Vi ska ut på jakt!
Primärer i urgamla tider byggde ett vapen som kan bryta kretsloppet.
Nåt som subban aldrig förutsåg. Det här kan vara det.
- 1966 är allt vi har. - Jag följer med dig.
Hör ni! Hur blir det med Artisten tidigare känd som Primären?
- Nej. - Nej.
Enligt rapporten är de i rum 38. Rum 37 är uthyrt.
- Det blir inte lätt att ta säljaren. - De dör om en timme. Vad gör du?
- Vad tror du? - Det finns två olika händelseförlopp.
Antingen går vi in och hämtar vapnet och då var det vi som dödade dem.
Eller så är det De tolv apornas armé och Olivias sista överraskning.
Jag kan inte sitta här. Vi sträcker på benen och kikar i fönstret.
- Du rusar inte in? - Jag vill bara andas luft från 1966.
Jag lovar. Det är en fin kväll.
Skitsnack.
Tjusig kärra. Är det våra ryska spioner?
Bara om de vill dra åt sig uppmärksamhet.
- Fan! - De smiter!
- Förbannat! - Vi kommer för sent.
De måste ha tagit fönstervägen.
Mördaren var inte säljaren.
Nej.
- Hallå? - Vem är det?
- Du ringde oss. - Du låter inte som en ryss.
- Varför skulle vi göra det? - Har ni pengarna?
- Jag är på väg. - Nej, vi byter mötesplats.
Polisen är i krokarna så vi förflyttar oss.
Manhattan. Emerson Hotel, svit 607.
Klockan tio.
- Tänk om det är en fälla. - De kommer att gå i vår nu.
- Vi har aldrig haft turen med oss. - Utan vapnet, ingen historia.
Kom nu.
- Klockan är snart tio. Gå nu. - Gå vart?
Vi vet att jag överlever nog länge för att skaffa en tidsreseväst.
- Framtids-aset? - Kausaliteten är till vår fördel.
- Jag borde alltså överleva. - Vi ska göra det här tillsammans.
Vi behöver nån i lobbyn som ser till att ingen annan får tag i vapnet.
Jag hängde kappan på galgen när jag kom. Ni har tjuvar här.
Ursäkta.
Jag kommer!
Ledsen för det där.
- Var är det? - Vi pratar först.
Vill du ha nåt att dricka?
Det finns whiskey och whisky.
Whisky, rent.
Säljaren är i rum 607.
Änkan...
Ta henne.
Jag blir inte långvarig.
Ni är inte sovjet. Det vet jag. Dödade ni dem?
- Det här handlar bara om pengar. - Visa mig.
Säg mig... Vet ni ens vad det är ni köper?
Ett vapen.
Det hävdade Ahnenerbe.
Fast inget vet egentligen vad det är.
En kollega väntar i baren i lobbyn.
Han ger er en väska av bly. Vapnet ligger i den.
Nej! James! Är du skjuten?
Kan du prata? Kan du klämma min hand?
Kläm min hand. Kläm!
Stanna hos mig. Se på mig.
Herregud... Det är gift.
- Dr Railly! Vad hände? - Skicka mig till början av dagen.
- Varför? - Han är döende.
- Jag förlorar mr Coles ankare. - Vad händer med honom?
- Han blev förgiftad. - Vitalparametrarna minskar.
- Skicka tillbaka mig tidigare. - Ge mig ett par timmar bara.
Skicka henne nu. Om han dör så kan vår tidslinje förändras.
- Res tillbaka innan ankaret lossnar. - Det blir bara nån minut tidigare.
- Dr Railly, se upp för... - ...paradoxer. Jag vet.
Initierar!
Jag hängde kappan på galgen när jag kom. Ni har tjuvar här.
Jag ber om ursäkt. Det måste vara ett misstag.
Ursäkta.
- Vad gör du här? Säljaren kommer. - Jag kommer att hitta dig döende.
Den långe mannens far från 1953 kommer för att ta vapnet.
Du måste hitta mitt andra jag och åka tillbaka till 2043.
- Får jag tag i vapnet? - Nej, du kommer att dö.
- Var säljaren här? - Han dör också!
Vi kan ändra så det och har övertaget.
- Jag åker inte. - Gör inte så här mot mig.
Kommer snart!
Vi behöver vapnet. Det är det enda som spelar nån roll.
Det är inte det enda.
Jag kommer!
Ledsen för det där.
- Var är det? - Vi pratar först.
Vill du ha nåt att dricka?
- Fan! - Det finns whiskey och whisky.
Du kan inte ha tagit trapporna.
Han har vuxit mycket på tio år sen vi senast sågs.
Men du har inte åldrats en dag.
Vägfarare.
Bra jobbat, min son.
När vi sågs talade vi om kärlek jag inte har känt sen min egen.
Min första fru, Isabella.
Vi bodde på samma gata, lekte samma lekar -
- och älskade samma saker. Varandra, mest av allt.
Vi gifte oss och hon gick bort i samma hus.
Jag förlorade min tro där men jag fann en ny.
Jag ville inte ha himlen. Jag ville ha henne.
Det finns ingen morgondag -
- utan endast gårdagar i den röda skogen.
Det är inget lyckligt slut bara förstörelse.
Det är frihet.
Här lever vi i det förflutna instängda i minnets upplevelser.
I livet efter detta i den röda skogen kan man ändra på minnen-
-hur man än behagar.
Leksaker och plockepinn på samma golv som vi dansar på.
Där hon aldrig behöver dö.
Innan den här dagen är över så kommer du nog att förstå.
Seså. Kan du vara så vänlig...?
Vänd er mot varandra.
Ner på knä.
Jag känner igen blicken. Jag har sett de där ögonen.
De brukade vara mina och hennes.
Tittar ni tillräckligt länge så kommer ni att se livet slockna.
- Var finns vapnet? - Det får du fråga honom.
Religion handlar om omdaningar.
Från en person till en bättre. Från kropp till själ.
Det jag en gång såg som övernaturligt -
- har min son hittat i naturen.
Hans bibel är botanisk.
Det finns en balans i naturen. Mediciner och gifter.
Det en sak gör får en annan ogjord.
Amen.
Om en stund kommer ni inte att kunna röra på er.
Ert blod kommer att kännas som syra i ådrorna.
Lungorna slutar fungera. Om ni inte...
Om ni inte motverkar det med det här.
Var finns vapnet?!
Cassie!
Tala medan du fortfarande kan använda tungan.
Lobbyn. Det ska finnas en man med en blyväska.
Det var där utbytet skulle ske.
Välj. Du eller henne?
Henne.
Jag är ledsen att du får se det här men när skogen har blivit röd -
- så är det ett minne du kan skriva om på vilket sätt du än vill.
James! Jag kommer tillbaka. Vi får till det nästa gång.
Hämta vapnet. Du hinner inte båda sakerna.
- Dr Railly, se upp för... - ...paradoxer. Jag vet.
Initierar!
Tänk om hennes plan inte funkar.
- Beräkna en ny resa med samma ankare. - Vi når bara 13 timmar tidigare.
Det är nåt som saknas. Nåt som kan ge oss ett övertag.
- Kommer du på det? - Jag?
- Två döda ryssar, nåt sorts vapen... - Av okänt ursprung.
- De tolv aporna. - Ett gift vi inte har botemedel till.
Vi måste få hjälp i det förflutna men kan inte ringa polisen. Vänta...
Vem skrev rapporten från 90-talet? Det stod nåt poetiskt trams i den.
"Vi måste möta världen och lära oss hur den fungerar genom att betrakta."
"Se upp för förhastade slutsatser så hittar vi ledtrådar till allt."
Det är ett citat ur H.G. Wells "Tidsmaskinen".
Berlinmuren. Cole hade en vän som älskade H.G. Wells.
Agent Robert Gale sköts ihjäl 1961 men det här är 1966.
- Han är dessvärre död sen länge. - Om inte...
- ...nånting skulle... - ...förändras.
Du måste vara Jennifer.
Just ja... Bartendern.
Jag tog en taxi norrut från Bronx. "Norrut från Bronx"?
Den luktade som efter ett vårregn så jag vill ha en sakad martini...
- Med fyra oliver! - Är det här nödvändigt?
Okej... Hör här. Jag heter Jennifer Goines och är...
- ...från framtiden. Jag vet. - Okej.
- Mina vänner Cole och Cassie... - ...är i knipa.
- Vi måste akta oss för... - De tolv apornas armé.
- Jag har varit med förr. - Okej! Sämsta spionen nånsin!
Första frågan: Hur kan du vara vid liv?
1961. Du kommer att bli dödad i Östberlin på väg över muren.
- Ibland måste man göra saker ensam. - Gale!
Det här är till dig. Det är ditt öde.
Lugn... lugn...
Vilket jävla öde?
Vilken bensinslukare.
Tiden rinner ut. Cole och Cassie är redan här.
Vi väntar på den långe mannen och tar honom när han dödar kommunisterna.
Då kommer han aldrig åt de andra. Sluta vanka.
Det är mycket som står på spel. Mina vänner och universums öde.
Meddelandet på väggen där inne har skickats till mig genom årtusenden.
- "Klättra upp och ring i klockan." - Jag vill veta vad det betyder!
Jag skulle kunna fråga dem. Jag frågar innan de dör.
Aporna tänker ändå döda dem. Vi har tid på oss.
Vad gör du?
- Är du galen?! - Ja!
Ursäkta att jag stör men vad betyder: "Klättra upp och ring i klockan."
Fan..!
Vad fan är det för fel på dig?!
Gudars moder! Det var vi! Vi rår för att det ser ut så här.
- En hoppsan-loop. - Det är över.
- Vi måste förklara för de andra. - Nej, vi måste rädda dem och vapnet.
Så de måste tro att inget har förändrats?
Okej...
Fan också! Självklart var det jag. Dumma jag. Loopande jag.
Fan! Kom nu. Vi måste gå genast.
Kom!
- Fan också! - Aporna var aldrig här.
Låste du dörren?
De måste ha tagit fönstervägen.
- Vi kan inte förhindra förgiftningen. - Jag har en plan för det.
- Vad då?! - Lugn, gumman. Jag är från FBI.
Cole kommer att behöva det här. Aktivt kol. Det tar tid att verka -
- men suger upp giftet innan det når blodomloppet.
Sen måste han få pralidoximklorid som får honom att andas igen.
Kommer det att fungera? Kanske duger inte!
Emerson ligger 20 minuter bort så "kanske" är allt vi har.
Mr Shaw?
Var är vapnet?
FBI! Stå still!
Vi träffar varandra igen när skogen är röd.
Låt bli! Stå still!
Hämta vapnet. Du hinner inte med båda.
- Jennifer? - Är du Cassie 1 eller Cassie 2?
Ge honom det här och låt det verka en stund -
- innan du injicerar det här.
- Om jag inte hittar honom så här... - ...så dyker jag aldrig upp.
Hitta mannen med blyväskan.
Nej... James! Blev du skjuten? Hör du mig?
Kan du prata? Kläm min hand.
Kläm! Stanna hos mig. Herregud...
Det är gift.
James... Kom igen. Andas!
Din kompis är död.
Du kan chansa och inleda skottväxling men då kommer du att dö.
Eller så ger du mig den bara.
Du bestämmer.
Utmärkt beslut.
Deacon!
Varför gör du så här? Du är inte dig själv.
Jo, det är jag. Jag är precis där jag vill vara.
Andas! Kom igen...
Andas, James! Snälla!
Lämna mig inte!
Titta vem som är tillbaka från de döda.
Hör ni, tråkmånsar... Gaska upp er.
- Varje framsteg är inte en seger. - Det kan ha varit vår sista chans.
Ni sa att det är ett urgammalt vapen.
Varför reser ni inte tillbaka till tidpunkten då det hittades?
Säljaren nämnde en grupp som hade haft det.
Ahnen... Ahnener... Ahnerbe...
Ahnenerbe?
Ahnenerbe var en forskningsstiftelse i tredje riket -
- som kartlade herrefolkets arkeologiska och kulturella historia.
Vi genomskådade dem som knäppgökar som ville vinna kriget med magi.
Men det fanns nåt som SS kallade för "Die Glocke".
Klockan.
Tänk om nazisterna hittade nåt under sina utgrävningar.
Nåt som var ämnat er. Primärernas vapen.
Det där är från när en SS-officer förhöres vid Nürnberg. Läs högt.
"Ett föremål i metall med okända symboler" -
- "besitter okända radioaktiva egenskaper med unik påverkan..."
"...på tiden."
Så alla förstår... Vi tänker resa tillbaka till andra världskriget.
Om ni behöver nåt så vet ni var jag är och när jag finns.
Du har gjort tillräckligt. Lev ditt liv. Vi klarar oss.
Var försiktiga.
Tack för allt.
Jag menar det här på bästa sätt... Hoppas att jag slipper se dig igen.
Det där är då jädra häftigt.
Vårt nya uppdrag är otroligt farligt för oss, kausaliteten och tiden.
Jag vill åka.
Nej. Det finns nåt annat som du behöver göra.
Jag vet vad jag utsatte dig för.
- Jag är ledsen. - Är du?
Kolla hur det ser ut. Vi börjar få slut på chanser att avsluta det här.
- Och efter det? - Vi bryter kretsloppet.
Jag menar för oss.
Vad har vi kvar när det här är över?
Ett minne, kanske?
En alternativ tidslinje för en pojke från Philadelphia?
Jag såg nåt i dag.
När allt hade blivit svart så såg jag vatten.
Det var nog Florida Keys.
Det var vackert och kändes perfekt.
Inget kunde kännas så om inte du var där.
- Jag vet inte vad det var. - Det var en hallucination.
- Din hjärna fick syrebrist. - Eller så var det livet efter.
Kalla det vad du vill.
I slutändan finns bara en lättförstådd sanning.
Vi kan rädda världen eller rädda varandra.
Vi kan inte rädda bägge.
Cass... Vi har alltid vetat att det skulle bli så här.
Innan dagen är över så tror jag att du kommer att förstå.
Att få se min fru gå bort på det sättet...
Jag önskar ingen nåt liknande.
Om jag inte trodde att de kunde komma till insikt.
Att utan tidens bojor...
...så finns det ett liv efter detta i den röda skogen.
Där vi aldrig behöver göra nåt val...
...mellan de vi älskar.
Låter inte det rätt för dig?
Jo.
Text: Magnus Öberg www.sdimedia.com